Особливості корекції діастолічної дисфункції лівого шлуночка у хворих на гіпертонічну хворобу з гіперурикемією - Hrebenyk, M. V.; Kotsyuba, O. I. (Ліки України, 2016)
Було проведено порівняння впливу комбінованої антигіпертензивної терапії із застосуванням лізиноприлу або вальсартану на діастолічну дисфункцію лівого шлуночка (ДДЛШ) у хворих на гіпертонічну хворобу (ГХ) залежно від рівня урикемії. Обстежено 118 хворих з ГХ ІІ стадії та артеріальною гіпертензією (АГ) 2–3-го ступеня, з яких 69 пацієнтів із супутньою безсимптомною гіперурикемією (ГУЕ) увійшли до основної групи, а 49 хворих з нормоурикемією – до групи порівняння. Було встановлено пряму кореляцію між показником ДДЛШ E/E’ та рівнем сечової кислоти (СК), що свідчить про те, що у пацієнтів з АГ коморбідність з ГУЕ частіше поєднується з порушенням діастолічної функції ЛШ. При цьому рівень сечової кислоти при псевдонормальному типі ДДЛШ був вищим, ніж при релаксаційному типі. Через 6 місяців у групі вальсартану було виявлено більш значне покращення ДДЛШ як у групі з нормо-, так і з гіперурикемією. Порівнюючи динаміку рівня сечової кислоти після проведеного лікування, було виявлено, що вона була більш виражена в групі пацієнтів, які приймали вальсартан, порівняно з групою лізиноприлу