Ожиріння: сучасні підходи до раціональної терапії - Bentsa, T. М. (Ліки України, 2019)
Приблизно 1,9 мільярда дорослих у всьому світі мають надлишкову вагу, а 600 мільйонів страждають на ожиріння, яке викликає, посилює або негативно впливає на численні супутні захворювання, включаючи цукровий діабет і серцево-судинні захворювання. Неінфекційна епідемія ожиріння є однією з найбільш складних і актуальних проблем медицини. Ожиріння є другою у світі причиною смертності, якій можливо запобігти. Лікування першої лінії – це зміна способу життя, що призводить до втрати ваги, однак для тих, хто не досягає мети або має труднощі у підтримці досягнутих результатів, необхідне фармакологічне або хірургічне лікування. Фармакотерапію ожиріння можна розглядати як доповнення до зміни способу життя, якщо у пацієнтів індекс маси тіла (ІМТ) складає ≥30 кг/м2 або ІМТ ≥27 кг/м2 при наявності супутніх захворювань, пов’язаних із зайвою вагою. Механізми дії лікарських засобів проти ожиріння включають зменшення споживання енергії або збільшення витрати енергії, прискорення настання відчуття ситості, а також зменшення відчуття голоду і в результаті зменшення споживання калорій. П’ять препаратів, які найчастіше застосовуються, включають орлістат, лоркасерин, фентермін/топірамат, налтрексон/бупропіон і ліраглутид 3,0 мг. Орлістат є несистемним інгібітором ліпази шлунка і підшлункової залози. Він блокує поглинання приблизно 30 % жиру в раціоні. Лоркасерин – селективний агоніст рецепторів серотоніну-2C, який має аноректичну активність. Фентермін/топірамат поєднує в собі засіб для пригнічення апетиту фентермін з топіраматом – протиепілептичним засобом з ефектами, які пригнічують апетит. Комбінація налтрексону/бупропіону використовує синергічні ефекти двокомпонентних ліків, опосередкованих нейронами в гіпоталамусі, для зниження споживання енергії. Ліраглутид є агоністом глюкагоноподібного пептидного рецептора-1, який діє шляхом збільшення ситості і зменшення споживання їжі. У статті представлені сучасні дані щодо терапії ожиріння. Показана ефективність різних методик у вирішенні задач нормалізації енергообміну, параметрів маси тіла, підтверджена результатами численних наукових та клінічних досліджень.